Da Ruth og jeg flyttede til Brooklyn, havde vi ramt udkanten.
For vennerne på Manhattan var det som at flytte til Nebraska.
Det var umoderne, men et godt sted for en trængt kunstner som mig.
Vi kunne lide stedet, og det var heldigt-
- for vi havde ikke råd til andet.
- Godmorgen, mr. Rahim. - Godmorgen, mr. Carver og Dorothy.
I morgen sker det. Er I klar til at flytte?
- Jeg ved snart ikke. - Jeg ville stikke af straks.
- Hvor ville du flytte hen? - Ja, New York er jo verdens bedste by.
Hallo? Ruth?
Man skulle tro, hun stod på havets bund. Ruth?
Hallo? Ruth?
Hvad skulle jeg have herinde?
Du falder ud.
Alex, stå nu stille. Er du ved døren? Ja, det står på hylden.
Nu er Lily her. Vi snakkes ved senere.
Hvor kan I holde til det, tante Ruth? Jeg er i fyrrerne og helt færdig.
Du godeste... Jeg må gøre noget ved min kondition.
Undskyld, hvor er Times?
Væk med det her. Der bliver fuldt hus i morgen.
Jeg har fået det af din mor. Hun røg altså for meget.
Folk forærer vist ikke askebægre væk i dag.
Jeg tror slet ikke, at de bliver lavet mere.
Op med gardinerne. Lys er penge. Husk på det.
- Hvor mange kommer der? - Vi vil kun have seriøse købere.
Der er altid dem, der bare er nysgerrige.
Så får de det godt med sig selv. Eller værre. Hvem ved?
Når man forsøger at sælge, må det ikke rode.
Det skal være helt enkelt. Bøgerne skal væk.
Tjekhov, "Damen med hunden". Den elskede jeg at undervise i.
Pigerne var vilde med den. Det var drengene ikke.
- Har onkel Alex ombestemt sig? - Han er stadig i syv sind.
Kunstnere kan ikke forholde sig til virkeligheden. Det kommer nok.
I kan sikkert få omkring en million.
For to år siden kunne I have fået mere.
Kvarteret har ændret sig. Nu er det cool, og det vrimler med hipstere.
Og eliten. Mødre med barnevogne, der koster det samme som en Chevy.
Og bankmænd med næsen begravet i en smartphone.
Når de krydser gaden, mens de handler aktier, er det knap så smart.
Kvarteret har sin egen butik kun med økologi.
Nu mangler vi bare civilisationens højborg, en Apple-butik.
Men på trods af forandringerne kommer jeg til at savne stedet.
Kom nu, Dorothy. Kom så, min ven. Sådan.
- Godmorgen, mr. Carver. - Hej, Erica.
- Er I klar til åbent hus? - Sådan da.
- Markedet er jo kølet lidt af. - Vi sender bare en føler ud.
Når du vågner i morgen-
- sætter du den her over og lader den simre.
Det spreder hygge. Det virker hver gang.
Forhåbentlig bider folk på. Bygningen egner sig til unge. Der er jo trapper.
Kom så.
Jeg ved godt, du er træt. Det er jeg også.
Kom nu.
- Lad mig prøve. - Jeg kan altså godt låse en dør op.
Sådan.
- Hvad laver du? - Bærer min brud over dørtærsklen.
Brud? Vi har været gift i to år.
- Kan du stadig lide den? - Om jeg kan lide den?
Jeg er vild med den. Hvor er den bare lys.
Hej. Jeg hedder Alex Carver. Min kone og jeg er lige flyttet ind.
Og når du... Hej, Alex.
Hej, Dorothy. Er I klar til i morgen?
- Hvad er det for en lugt? - Kanel. Det spreder hygge.
- Det lugter som et horehus. - Og hvordan lugter et horehus?
Det lugter sådan her.
Det første par kommer klokken ni.
- Hvorfor ikke klokken seks? - Hold nu op, Alex.
Der kommer mange på besøg, så kan du ikke ordne atelieret?
Værelset ser mindre ud, når det roder.
Det skal nok blive godt. A demain.
Hej, Lily. Vær nu sød.
- Hun snakker for meget. - Det er vi enige om.
Værelset har været mit atelier i over 40 år.
Hvor maler jeg mon om et år? Er der udsigt?
Er der overhovedet et vindue?
- Kan de ikke stå herovre? - Nu skal jeg.
- Godt. - Jeg har det.
- Ruth. Vi begår en fejltagelse. - Hvad skal jeg gøre, Alex?
- Den er allerede i avisen. - Lily presser os ligesom sin mor.
- Sarah var jo syg. - Hvor skal vi flytte hen?
Med en million dollars kan vi bo hvor som helst.
Måske får vi en million. Og det koster en million for et sted som det her.
Flytningen og salget koster også.
- Så finder vi et billigt hus. - Vi flytter ikke fra New York.
Nej. Vi skal bare bruge et sted, hvor du kan male, og en elevator.
- Jeg klarer trapperne bedre end Lily. - Ja, indtil videre.
- Men hvad med senere? - Det ved jeg ikke.
Jeg har læst om åbent hus. Folk stjæler ting og sager.
Okay, så sømmer jeg møblerne fast til gulvet.
Jeg bryder mig ikke om, at folk skal snage.
Du behøver ikke være hjemme. Du kan tage i biografen.
Det kunne jeg godt finde på.
Vi sonderer bare terrænet. Helt uforpligtende.
Hvad er der galt, skat?
Der er noget galt med Dorothy. Hun ryster.
Da jeg løftede hende, peb hun. Skal vi tage hende til dyrlægen?
Det er nok ingenting. Sidste gang var det bare luft i maven.
Pas på, at du ikke falder. Hun ryster, fordi hun er bange.
- Vi kunne godt bruge en elevator. - Ja, men vi har ingen.
- Hvad er der sket? - Det er vist ryggen.
- Vil I have en vogn? - Ja tak.
Brænder det?
En tankvogn sidder fast på Williamsburg Bridge.
Der er altid et eller andet. Tak, mr. Rahim.
Held og lykke med hunden.
- Tankvognen spærrer to vejbaner. - Trafikken er gået i stå...
Taler de om broen? Vil du skrue ned for musikken?
...spærrer Williamsburg Bridge. Borgmesteren advarer folk.
- Jeg kan ikke høre noget. - Har du glemt høreapparatet?
En tankvogn sidder fast på broen. Borgmesteren beder folk blive hjemme.
- Skulle vi have taget tunnellen? - Nej.
- Hvad er der galt med hunden? - Det ved vi ikke.
Måske har den spist en plasticpose. Det gjorde min hund engang.
Den stakkel.
- Okay, tak. - Behold resten.
God bedring til hunden. Posen kommer ud i morgen.
- Skal jeg bære hende? - Nej. Vi er der snart, skat.
- Er du okay? - Ja.
Hun lå i sin egen urin, og da jeg løftede hende, peb hun.
Okay, Dorothy. Lad os se, hvad der er galt.
Det er nok en diskusprolaps, men vi har brug for en CT-scanning.
Er det dyrt? Jeg spørger bare, Ruth.
- Det er ikke billigt. - Hvor meget?
Omkring tusind dollars.
- Men det skal være nu. - Fint nok.
Okay, Dorothy. Okay.
- Kan de ordne en diskusprolaps? - Hvem ved?
- Vi må forberede os på det værste. - Det må du ikke sige.
- Hun er ti år gammel. - Det er da ikke så galt.
- Du er ældre end hende i hundeår. - Tak.
Diskusprolapsen er mellem T13 og L1. To tredjedele nede ad rygsøjlen.
Som regel kræver det en operation.
- Og hvis du ikke kan ordne det? - Dyr tilpasser sig nemt.
Jeg har set hunde med lammelser leve et helt liv med støttehjul.
- Støttehjul? - Men lad os tage et skridt ad gangen.
Vi holder hende på steroider. Tag hjem. Så ringer vi i morgen.
Jeg er ked af at efterlade hende.
Tag det roligt. Dyr accepterer deres skæbne.
De går ikke rundt og tænker tilbage. De lever i nuet.
Skal vi sætte en grænse?
- Hvad mener du? - Vi må jo være realistiske.
Der er grænser for, hvad vi kan betale. Dyr lever i nuet.
- Vi skal også tænke på Dorothy. - Tænk over det.
- Jeg ringer i morgen. - Hvad er det?
Det er en blanket. "Nej til genoplivning".
- Hvorfor skrev du under? - Vi må være realistiske.
Det er ikke dit valg. Vi må gøre, hvad vi kan.
- Måske kan vi ikke gøre noget. - Man kan altid gøre noget.
Det er måske det mest humane.
Hvorfor forventer du altid, at det hele går galt?
Jeg forbereder mig bare på det værste.
Det ved jeg skam godt efter 40 års ægteskab.
- Vi havde samme diskussion... - Diskussion? Det er et skænderi.
Jeg gør bare, hvad jeg mener er bedst.
Fint, men det gør ingen forskel, for Dorothy skal nok klare den.
RYGSKADER HOS HUNDE
Chaufføren er forsvundet, og politiet er meget fåmælt...
Politiet har identificeret den mistænkte som Abdul Pamir.
Hvor er han? Hvad vil han? Og hvorfor stak han af?
- Har du taget din pille? - Ja, skat.
Jeg har talt med flere mennesker på broen...
Jeg går op på taget.
- Larry! Nej! - Nyd pensionen.
Ellers tak! Det kan I godt glemme.
Hvad laver du, skat? Hvad er nu det?
Mange tak. Jeg elsker dig.
Vent... Der er noget på færde her.
Åh nej. Nu bliver der rav i den.
Hvor er du nuttet!
Hvad skal vi kalde hende? Jeg har et forslag.
Dorothy. Du er ikke i Kansas mere. Hold da op.
Tusind tak. Jeg elsker dig.
- Så du ikke nyhederne? - Der sker jo aldrig noget nyt.
Nej, men folk føler sig trygge, når de hører den slags.
De er sølle, men vi har tomater.
Hvor mange fik vi sidste år? Otte? Så kostede de ni dollars stykket.
Vi kunne have spist på Four Seasons for mindre end det.
- Jeg rydder op. - Det kan vi gøre i morgen.
Køberne kommer klokken ni. Lily har skrevet en seddel.
Ingen går på boligjagt i morgen. Ville du købe en lejlighed nu?
Du er vist glad for den ballade på broen.
Ja, jeg har planlagt det for at spolere Lilys arrangement.
Det kunne ligne dig.
Du lovede Lily at rydde op i atelieret, Alex.
Bombeeksperter er på stedet for at lede efter sprængstof.
Det vrimler med politi. Der er forlydender om...
Det er Lily. Hvad sker der på broen?
Rolig. Jeg solgte en lejlighed i Tribeca dagen efter 11. september.
Nu får vi kun de seriøse købere. Vi ses halv ni i morgen.
Okay, tak.
- Abdul Pamir. - De sociale medier har et billede.
- Er det en muslimsk hat? - Ja, det er en kufi.
Lily kommer med det første par klokken halv ni.
Intet kan stoppe en ejendomsmægler.
Hvad kaldte Lily det? Rod.
Tænk, at mit livsværk er mindre værd end det værelse, jeg malede det i.
Men hvordan kan jeg takke nej til en million dollars?
Jeg efterlader mig ikke andet end... rod.
Kom nu. Her.
Ja? Ja, det er mig.
Dorothy er stabiliseret, så jeg vil gerne operere i morgen.
Skat? Dyrlægen vil operere i morgen.
Ja. Det forstår jeg godt. Ja, selvfølgelig.
Hvis vi venter, belaster det hjertet.
- Hvad er chancen? - Hvad er hendes chancer?
- Omkring 60-40. -60-40.
I hendes favør?
Der er ingen garantier. Man kan aldrig være helt sikker.
- Synes I, vi skal fortsætte? - Ja, det gør vi.
Operationen koster altså mindst 10.000 dollars.
10.000? Det er mange penge.
- Lad mig tale med ham. - Skat...
Det er mr. Carver. Hallo?
- Hvad er der galt? - Den virker ikke.
Det er mr. Carver.
Gør, hvad der står i din magt, for at redde Dorothy. Glem blanketten.
Pengene betyder ikke noget. Gør, hvad der skal til.
- Hvad? - Det ved du godt.
Vi har taget hul på en ny dag på WZRZ, din taleradio.
Williamsburg Bridge er stadig lukket.
Om et øjeblik stiller vi om, men først har vi studiet fuld af nygifte.
Den mistænkte, Abdul Pamir, stammer fra Usbekistan.
Se lige her. "Drama på broen!"
Det lyder næsten som en forlystelse.
Pamirs kolleger kalder ham en stille og rar ung mand.
...der smadrer boligmarkedet.
Familien er klar med en udtalelse.
Abdul Pamir er en hengiven søn. Ja, han blev født i Usbekistan-
- men han blev amerikansk statsborger for to år siden.
Vi vil bare have ham hjem i god behold.
Hallo? Dr. Kramer.
Skat, det er dr. Kramer.
Dorothy klarede operationen.
Men da hun vågnede, fik hun et anfald.
Det bekymrer mig. Hun er jo ikke helt ung.
Bedøvelsen aftager snart. Jeg ringer, når jeg ved mere.
Tak for det. Det var ikke godt nyt.
Okay. Sluk for fjernsynet.
- Jeg vil ikke se dem. - Så gem dig.
Godmorgen. Det er familien Schuyler.
- Det er mrs. Carver. - Kald mig bare Ruth.
- Jeg hedder Jenny. - Kom indenfor.
- Hvor er Dorothy? - Hun er blevet opereret...
- Man må gerne holde kæledyr. - Vi har ingen.
Kan I mærke, at gangen giver fornemmelsen af plads?
Bemærk køkkenets størrelse. Der er lysindfald fra begge sider.
Man skal nærmest have solbriller på, når man spiser morgenmad.
- Soveværelset er herinde. - Hallo?
Vi ser på en gammel lejlighed. Hvem vil købe med den ballade udenfor?
Det er bryggerset. Og her har vi et stort skab.
Jeg er vild med plankegulv. Jeg hader parketgulvet derhjemme.
- Hvem har opfundet parket? - Det føles som at gå på et brætspil.
- Det er badeværelset. - Kun et?
- Det har jeg sagt. - Helt ærligt. Ja, jeg lytter.
Endnu et soveværelse.
- Goddag. - Det er min mands atelier.
Og jeg er hendes mand i atelieret. Goddag.
- Er udsigten ikke skøn? - Jo.
Det oplagte børneværelse. Eller en hjemmebiograf.
Her er masser af plads, når vi får fjernet det hele.
Nej, det har jeg jo sagt. Hører I ikke efter?
Min mand er finansmand. Eller var. Er.
Vi har haft et par hårde år. Vi måtte sælge vores lejlighed i to etager.
Vores terapeut siger, at vi skal sænke forventningerne.
Hun mener, at det er god karma at bo et sted som det her.
Vi har ikke brug for så meget. Hvem har egentlig det?
Man kan jo altid bo i en papkasse under broen.
- Gaden er meget eftertragtet. - Tak, fordi vi fik det første kig.
- Skal jeg følge jer ud? - Okay.
- Fin start. - De andre bliver bedre.
- Det kan ikke blive værre. - Skat...
Der er godt nyt og dårligt nyt.
Hun kan lide lejligheden, og det er det, der tæller.
De er glade for området, men bekymret for balladen.
- Det er overstået om en uge. - Ja, men hvis det kan ske én gang...
- Hvad sker der? - Der er ingen bombe i tankvognen.
Men politiet mener, at den mistænkte kan være bevæbnet.
- Kalder de ham terrorist? - De ved ingenting.
Hvis man ser noget, skal man sige til. Mange år efter 11. september...
Det næste par.
Kom bare op.
Har han en bombe? Bærer han selvmordsvest?
Vi har flere spørgsmål end svar.
De udelukker ingenting, men vi kan ikke bekræfte, at der er en bombe.
- Hvorfor taler I så om det? - De får penge for at lukke lort ud.
- Jeg kommer nu. - Okay.
Der er ingen bombe i tankvognen. Det er mrs. Carver.
- Hej. Hvad hedder hunden? - Harold.
- Må jeg klappe ham? - Nej! Han har vesten på.
Han skal være førerhund og lære at skelne mellem sjov og alvor.
- Jeg hedder Annie Meyer. - Goddag. Vi har også en hund.
- Den er her ikke nu. - Nej, hun er på hospitalet.
- Harold! På plads! - Han kan lugte vores hund.
Den burde ikke opføre sig sådan.
En dag trækker han dig ind under en lastbil.
Er køkkenet ikke fantastisk? Masser af skabsplads og lys.
Når man spiser morgenmad, skal man nærmest have solbriller på.
Lad os gå ind i stuen. Det er den vej.
Du skal ikke røre hunden.
Det er stuen. Læg igen mærke til lyset.
- Og det her er... - Goddag.
Nej, Harold. Undskyld. Han er ikke trænet.
- Sikke et dejligt værelse. - Ja, ikke?
- Væk, Harold. - Måske vil han købe noget.
Vil I se soveværelset? Det er denne vej.
- Det er flot. - Er alt i orden?
Alle har en mening.
- Hvad synes du? - Jeg har set bedre.
- Er du interesseret? - Mig? Nej da.
Jeg kigger bare. Jeg skriver en bog om åbent hus.
- Tak. Folk er meget interesserede. - Er du sikker?
Abdul Pamir er stadig eftersøgt.
Vidner hævder at have set ham, men han er fortsat på fri fod.
Tankvognen er blevet flyttet, og vejen er åbnet igen.
Undskyld.
- Undskyld! - Det må du nok sige.
- Det går altså ikke, min ven. - Vi siger ikke nej til Justin.
- Jeg skal nok sige nej. - Vi foretrækker at forklare.
Ved du, hvorfor det er upassende at tænde og slukke, Justin?
Det vil jeg skide på.
- Charmerende. - Tak.
Udskift de franske døre med glas. Stuklisterne skal væk.
Undersøg, om bjælkerne er til pynt eller bærende.
Tillader boligselskabet patienter her? Jeg er psykoterapeut.
Så har du fundet det rette sted.
Og hvad laver den her væg?
- Den holder vel loftet oppe. - Tak.
Hvis vi river væggen ned, kan vi åbne soveværelset.
Ruderne skal udskiftes, og det ragelse her skal væk.
Undskyld, hvad er meningen med badekarret?
Da vi var i Brentfield, fik vi øje på en antik...
Tak. Få Roberto til at fjerne inventaret.
- Den faldt af. - Tak...
Nu holder du vel øje med alt?
- Kan de ikke slukke fjernsynet? - Jeg har allerede spurgt.
Måske skulle vi lave popcorn.
Undskyld, har I selv malet badeværelset i den farve?
Nej. Nogen brød ind en aften og malede badeværelset.
Er der meget kriminalitet her?
Har I bemærket vinduet i badeværelset?
- Hvad laver du? - Ikke noget.
- Kan du ikke høre til Dorothy? - Dyrlægen lovede at ringe.
Undskyld, må man have planter på brandtrappen?
Der er en tagterrasse.
- Min mand har planter deroppe. - Har han? Godt gået.
Mine planter er til medicinsk brug.
Hej. Det gør vel ikke noget?
Jeg lægger mig altid i soveværelset.
Det er vel den her stilling, jeg kommer til at ligge i herinde.
- Det er en fantastisk lejlighed. - Vi er glade for den.
- Kan du ikke slukke lyset? - Selvfølgelig.
Tak.
- De larmer noget, ikke? - Det plejer de ikke.
- Hvor længe har I boet her? -40 år.
40 år.
Det er en fantastisk udsigt.
Ja. Ja.
Vi er også glade for den.
- Overvejer du at købe? - Det gør min mor.
- Hvem af dem er hun? - Hun ligger nok i jeres seng.
- Gør hun? - Det gør hun altid.
Bare rolig. Hun køber den ikke. Vi har ingen penge.
- Aha. - Hvorfor sælger I?
Godt spørgsmål.
- Har I en hund? - Ja. Hun er på hospitalet.
- Hvad er der sket? - Hun er bare gammel.
- Hvad hedder du? - Zoe.
Zoe? Kønt navn.
Hvad er det?
Det er en pladespiller, Zoe.
Den kan spille musik.
De her plader kalder man lp'er. Det står for "long play".
Man tager pickuppen her. Der sidder en nål indeni.
Så sætter man den forsigtigt på pladen.
- Jeg kan godt lide den sang. - Det kan jeg også.
Hvem er det?
- Det er min kone. - Jeg kan godt lide hendes briller.
De var topmoderne dengang.
Hvad betaler skolen dig for at stå model?
Fem dollars. Ti, hvis det er over tre timer.
Så tag dig god tid. Jeg har brug for pengene.
Jeg går ingen steder i den her mundering.
- Har du været soldat? - Ja.
Vietnam?
Jeg diskuterer helst ikke politik eller religion her.
I min familie er politik det samme som religion.
Er du klar?
Vent lidt. Jeg vil prøve noget andet med dig.
Skal jeg tilkalde politiet?
- Hvor længe har du haft de briller? - Dem her?
- Siden jeg var barn. - Tag dem her på.
- Nej. - Hvorfor ikke?
Så kan jeg ikke se noget.
Jeg er den eneste i lokalet, der har brug for at se noget.
Tag dem af og giv dem til mig.
Du er den første, der hellere vil have mig til at smide brillerne end tøjet.
Giv mig dem så.
Tag dem selv.
Meget moderne. Det er den kvinde, jeg vil male.
- Hvorfor valgte du mig? - Hvad mener du?
Blandt alle modellerne. Hvorfor lige mig?
Camille er meget flottere. Alle vælger hende. Hun er så smuk.
- Jeg går ikke efter de smukke. - Tak for det.
Jeg mener bare, at det ikke er det vigtigste.
- Hvad er så vigtigt? - At du er ægte.
Godt svar.
Mal dit billede. Du har tre timer.
Mange tak. I ringer bare, hvis I har spørgsmål.
Det var slemt. Det burde tælle som en af de ti plager.
Hundedamerne er interesserede.
- Jeg går en tur. Skal du have noget? - Vi mangler mælk. Hvad?
Hundedamerne er interesserede. Det er Striktrøjerne også.
Men vi får ikke et reelt bud med den galning på gaden.
Åh nej, jeg har glemt tiden. Jeg er tilbage om en time.
Vi klarede det fint. Ikke?
Gjorde vi? Jeg ved snart ikke.
Vi står med Debbie Hoffman-
- der blev holdt som gidsel af den formodede terrorist Pamir.
- Hvad skete der? - Jeg skulle til at tælle op.
Han kom ind, og jeg sagde, at vi havde lukket.
Så du en bombe? Måske under jakken?
- Måske. - Hvad skete der så?
Han tog alle pengene fra kassen. 200 dollars.
Jeg bad ham lægge dem tilbage. Han mumlede noget og løb sin vej.
- Hvad sagde han? - Jeg forstår ikke muslimsk.
Hun tror, muslimsk er et sprog.
Hun kunne få arbejde i udenrigstjenesten.
Hundedamerne har budt på lejligheden. Hvor meget?
-850. - Ikke mere?
- Det er da et bud. - Ja. Skal vi sige ja?
Ro på. Vi har kun været på markedet i tyve minutter.
Hvis han sprænger sig selv i luften, er det måske det højeste bud.
Vi venter, til det er overstået. Så går priserne op igen.
Det er op til jer. Vent. Der er nogen, der ringer. Hallo?
- Skulle vi ikke overveje det? - Nej.
- Hvorfor ikke? - Buddet er for lavt.
Striktrøjerne er parate til at byde 875.
Men de vil have svar nu, for de gider ikke en budkrig.
Så buddet gælder kun i et kvarter.
Jeg ringer til Striktrøjerne og afslører Hundedamernes bud.
Og så holder jeg Hundedamerne hen.
- Det er forvirrende. - Jeg er god til det her. Mr. Hewitt?
Jeg ringer til dyrlægen.
Han siger bare, at der ikke er sket noget på en time.
Ruth, du skal ikke bekymre dig.
Når jeg bekymrer mig, er jeg mere rolig.
Godt nyt og dårligt nyt. Hundedamerne trækker sig måske.
Striktrøjerne skal diskutere det.
- Hvad er den gode nyhed? - Vi har en tredje spiller.
Kvinden med de blå gamacher. Psykiateren.
Hvad byder hun?
-885. - Okay, skal vi sige ja?
Der er optræk til budkrig, og så fordufter fornuften.
Nogle er klar til at give deres førstefødte.
Jeg fortæller Hundedamerne og Striktrøjerne om det nye bud.
Så ringer jeg til Blå Gamacher og siger, at vi overvejer.
Taler vi om indianere? Blå Gamacher og Ensomme Ørn.
- Striktrøjerne og Løbende Ørred. - Ørreder løber ikke.
Okay... Øjeblik.
Fik du min besked? Ja. Jeg spørger dem.
Hør nu efter.
Okay, vi har... Øjeblik. Hallo? Ja.
886. Det siger jeg videre. Mange tak.
Okay. Nu skal I høre.
- Striktrøjerne byder 886. - Du havde ret.
De forsøger at toppe de høje bud.
Det første opkald var fra Hundedamerne.
De vil vide, hvilket beløb der kan stoppe budkrigen.
- Tja... - Bed dem give deres bedste bud.
Dem med det højeste bud får den. Sådan fungerer det.
Lily Portmans kontor. Et øjeblik. Jeg holder jer orienteret.
Hold mobiltelefonen på jer. Lily Portman. Hvad kan jeg hjælpe med?
- Jeg kommer til at savne det hele. - Hvorfor flytter vi så?
- Okay. Hallo? - Det er dr. Kramer.
Dorothy er ved bevidsthed, og hun drikker vand.
Men hun bevæger ikke benene endnu.
- Kan vi komme i morgen? - Ja, i morgen tidlig.
Det lyder fint. Mange tak.
Hun giver ikke op så let.
Hun er jo også vores lille barn.
- Hun må være bange. - Ja.
Hun ved ikke, hvor hun er. Hun ved ikke, hvor hun skal hen.
- Ligesom os. - Ja. Ligesom os.
May sagde, at de har Jackson med. Han er hjemme fra Hawaii.
- Åh nej. - Han er en rar dreng.
Dreng? Han er en 49-årig mand, der bor hos sine forældre. Og nasser på dem.
- Fint nok. Han kæmper lidt. - Vi kæmper alle sammen.
Måske skulle du tale med Larry om dine malerier.
- Mit rod, mener du. - Nej.
Når vi flytter, skal der ske noget med dem.
- Ingen vil have dem. - Hvad?
- Ingen vil have... - Det ved du da ikke.
- Jeg smider det hele væk. - Det er dit livsværk. Helt ærligt.
Du forandrer dig aldrig.
Larry landede klokken syv. I kan mødes inden spisetid.
Han har gode forbindelser.
Hans anmeldelser når vidt omkring.
- Hvor skal du hen? - Hjem.
Kom nu her. Du er kunstneren. Folk regner med at møde dig.
- Ingen går op i mine værker. - Jeg gør.
- Fordi du skal. - Nej, det skal jeg ikke.
Der er sikkert tomt. Mine værker er kedelige og uoriginale.
Ifølge en enkelt anmelder. Hvor er du barnlig.
- Vil du reagere sådan hver gang? - Alle er ligeglade.
- Larry er ikke ligeglad. - Han er min ven.
Han udstiller, fordi han regner med at tjene penge.
Hold op med at klynke og vær glad for, at du har Larry.
Det var May, der købte galleriet til ham.
Du kunne også have giftet dig med en rig pige.
Måske. Men hvad skete der?
Jeg forelskede mig i en pige fra Brooklyn.
Du havde ret. Der er helt tomt.
- Alex Carver! - Hej, Larry.
- Hvordan går arbejdet? - Han skriver en bog for nogen.
- Det er en selvhjælpsbog. - Som han hjælper med at skrive?
Det er betalt. Det er det vigtigste.
- Hvordan gik Dorothys operation? - Hun bevæger ikke benene.
- Det må du ikke sige. - Slap nu af.
- Så bekymret var du ikke for far. - Hun er mere glad for hunden.
- Jeres bord er klar. - Kom.
- Vi holdt åbent hus i dag. - Kom der virkelig nogen?
- De kom skam i hobetal. - Et lille hobetal.
- Skal vi fortælle dem det? - Ja.
Jackson bliver min nye partner i galleriet.
Fishman og søn. Partnere. 50-50.
- Fantastisk. - Tak.
Jackson ser på tingene med yngre øjne.
Vi talte om din udstilling i dag. Du kan fortælle ham det.
- Vi er vilde med dine ting, Alex. - Det er alle.
Du har været godt kørende i 30-35 år.
- Men... - For tiden sælger du ikke så godt.
Markedet favoriserer de unge nu om dage.
Portrætter står ikke højt på ønskesedlen.
De skal nok komme tilbage.
Men lige nu sælger de ikke som førhen.
I sidste ende vil du jo gerne sælge dine ting, ikke?
Undskyld, Jackson. Taler vi om kunst eller ting?
Skyd nu ikke på budbringeren.
Kunstnere maler jo ikke for at tilfredsstille markedet.
Kunstnere maler for at tilfredsstille sig selv.
Hvis du skal drive et galleri, bør du vide det.
Slap af, Ruth. Jackson driver en forretning.
Præcis. Et galleri er en forretning.
Jeg er helt med. Du siger, at Alex burde male-
- hvad folk vil have ham til at male.
Når du har en potentiel kunde-
- kan I sammen besøge kundens lejlighed.
Så kan I se, hvor han vil hænge maleriet.
Så kan I tage farveprøver af væggen. Hyggeligt.
- Det var ikke det, jeg mente. - Jackson. Ruth driller bare.
- Nej, det gør hun ikke. - Nej, det gør jeg ikke.
Det gør jeg ikke.
Du var streng ved Jackson.
Han skal jo vænne sig til at arbejde med kunstnere.
Ligesom Lily vil han bare have os til at forsvinde.
Så må vi fortælle dem, at vi ikke går nogen steder.
Jeg vil ikke bo i Florida og spille shuffleboard.
Eller bo ved en åndssvag golfbane langt væk fra alting.
Vi skal ikke bo i Florida.
Hvor så? Vi skal jo helst ikke vågne på gaden.
Der er ingen, der skal bo på gaden. Hvorfor er du så melodramatisk?
Vi må ikke overlade vores skæbne til andre.
Så lad os da tage vores skæbne i egne hænder.
Vi har jo altid gjort, hvad vi havde lyst til.
Vi blev gift, mens det var ulovligt i 30 stater.
Og folk stirrede på os i de andre 20 stater.
Hvor svært kan det være at finde en lejlighed i forhold til det?
Vi køber en avis og begynder at lede.
Hvad griner du ad? Hvorfor griner du ad mig?
Du minder om pigen med brillerne, som jeg malede for længe siden.
Nå, men du får mig ikke til at smide tøjet så let mere.
Her er det.
Vent lidt.
- Hvad siger du? - Nej, se her.
- Hvor? - Her. Der står...
Hvad med den på Franklin Street?
- "Hyggelig". Hvad betyder det? - At den er lille.
- Hvad med den her? - Her. Den her ligger i Brooklyn.
"To værelser, masser af plads og lys. Charmerende gammeldags." Perfekt.
Det er vores annonce, Alex.
Så kan vi sikkert få en god pris.
- Hvad sagde far? - Han er noget i tvivl.
Han synes, du er for ung.
Jeg er ældre, end du var, da I blev gift.
Hvad siger du til, at jeg vil giftes med Alex?
- Jeg har ingen mening. - Selvfølgelig har du det.
- Jeg er tilfreds. - Tilfreds med, at jeg skal giftes?
Hvad forlanger du?
Du skal være tilfreds med din isdessert.
Du skal være tilfreds med din sodavand.
Men som min mor skal du være henrykt over, at jeg skal giftes.
- Du skal være glad på mine vegne. - Jeg prøver.
- Det bliver bare et svært ægteskab. - Er alle ægteskaber ikke det?
- Der er så mange fordomme... - Er der virkelig, Sarah?
Tak for oplysningen.
- Tænk på jeres børn. - Tænk på dine børn.
Må jeg komme ud?
Far skal ikke bede mig vælge mellem familien og Alex-
- for i så fald har jeg allerede truffet mit valg.
Og skønt det virker tosset...
Hvad med den her? "Lys hjørnelejlighed med to værelser-
- indbyggede bogreoler og solbeskinnet vinduesbænk."
- Hvor ligger den? - På hjørnet af 73rd og First.
Kan vi bo på Manhattan?
Det kunne være sjovt. Så er vi tæt på Larry og May.
- Hvad koster den? - En hel del. 1.100.000 dollars.
- Det har vi ikke råd til. - Det skader jo ikke at kigge.
Hun genkender os. Se lige der.
Hun har ikke været på benene, men hun er glad for at se jer.
- Selvfølgelig er hun det. - Se lige hende bandager.
- Må jeg røre hende? - Selvfølgelig.
- Hvor er du god. - Hold ud, min ven.
- Du er en god vovse. - Hold ud.
- Hun kommer til at gå igen. - Hun er en fighter ligesom dig.
Ligesom os.
Hvad betyder halvandet værelse? Har den køjeseng?
Så sover du øverst. Okay, her har vi det.
Det så bedre ud i avisen, ikke?
- Det er spild af tid. - Lad os nu bare se den.
- Den brummer. - Okay.
-4C. - Er du sikker?
- Det stod der på skiltet. - Okay.
Det er... Okay, jeg kommer.
Lad os se.
Glem det.
Lad mig se.
- Det er dig igen. - Det kan jeg ikke løbe fra.
- Den er ikke så hyggelig som jeres. - Nej, vel?
- Hvor er din mor? - Hun ligger jo i sengen.
- Hvordan har din hund det? - Hun overlevede operationen.
- Men hun bevæger ikke benene. - Det skal nok komme.
- Tror du det? - Ja. Jeg har styr på den slags.
- Jeg henter min mor. - Denne gang i en taxa.
Logan Crawford reporterer fra den forladte taxa.
- Hvad sker der? - Pamir har kapret en taxa.
- Hvornår? - I morges.
Vi står under motorvejen. Chaufføren fortæller-
- at mr. Pamir spurgte: "Hvad laver politiet?"
Han spurgte også til sin familie og bad en bøn.
Lad os tage de 885, som Blå Gamacher har budt.
Det er dem! Så er de ikke interesseret i vores lejlighed.
Det ved du ikke. De dækker sig bare ind.
Nu bliver jeg urolig.
- Skal vi se den? - Ikke hvis den minder om den sidste.
- Nu må du ikke miste modet. - Det var værre, end jeg troede.
Den ligger i kvarteret. To lyse værelser.
- Den ligger nok i kælderen. - Ja, helt sikkert.
Okay. Det er vist her.
Det ser rart ud, og det er på niende.
Vi har aldrig boet så højt.
Hvad var det nu... Der stod Vincent, ikke?
- Det er vist rigtigt. - Kom nu.
Her er beskrivelsen.
Det er meget bedre.
Sagde jeg det ikke? Jeg er vild med entreen.
Og hvad med lyset? Solen skinner ikke engang udenfor.
Jeg finder noget vand og tager min pille.
Sådan noget møg.
Lad mig.
Hej med dig. Hvorfor er de så svære at åbne?
- De er børnesikret. - Selvfølgelig.
- Kan du lide lejligheden? - Det er den bedste indtil videre.
- Men den slår ikke jeres. - Det er der ingen, der gør.
- Jeg håber, at I finder et godt sted. - Det gør jeg også.
Og så inviterer jeg dig på besøg. Hvad siger du til det?
Fedt nok.
Hovsa. Jeg er vild med stedet. Det er jeg altså.
Nu skal du se noget.
Se lige her. Se!
Ja. Jeg taler med mægleren.
Okay. Jeg gør det.
Ingen steder har en udsigt som derhjemme.
Men måske har Ruth og jeg set rigeligt.
Udsigter er til unge mennesker, der stadig ser fremad.
- Vi tales ved. - Der er hun.
Min mand og jeg er meget interesserede.
- Det er en populær bolig. - Ja, det kan vi se.
Lad mig være ærlig. Har I råd til det?
I får jo aldrig et 30-årigt lån.
- Vi har ikke brug for et lån. - Så byd endelig.
Men ejerne tager kun imod bud til klokken 15.
I har to timer til at give et bud. Så træffer de deres beslutning.
Okay. Tak. Mange tak.
For resten... Mange lægger en personlig besked ved buddet.
Hvilken slags besked?
Noget, der kan overbevise sælgeren, hvis der er to ens bud.
I skal ikke være bange for at tale til hjertet.
Hun talte til os, som om vi var sinker.
Vi har nok flere penge på bogen end de unge kanoner.
Men hvad syntes du om den?
- Jeg kunne godt lide den. - Så lad os byde på den.
- Vi har ikke solgt vores egen. - Det gør vi snart.
De er klar til at kigge på alle bud inden klokken tre.
Hvorfor ser du sådan på mig? Et hvilket som helst bud.
Det er en flot lejlighed. Der er masser af lys.
Der er elevator og mere plads. Den er nymalet.
- Kom nu, skat. Kom nu. - Du lyder meget opsat.
- Så spørger vi en ny læge. - Han siger bare det samme.
- Måske ikke. - Selvfølgelig gør han det.
Det er det naturligste i verden, men jeg kan bare ikke.
Min mor. Mine søstre. De spytter dem ud på samlebånd.
Vi har ikke brug for børn.
Ingen har brug for børn, Alex. Folk vil gerne have dem.
Jeg vil have dem. Det vil du også.
Pis! Pis!
Pokkers! Jeg er en kæmpestor fiasko.
Du er ikke en fiasko.
Jeg har skuffet dig.
- Du har aldrig skuffet mig. - Jeg kan se det på dig.
Hold nu op. Dine klasseværelser er fulde af dine børn.
- Det er ikke det samme. - Så er jeg dit barn.
- Du kalder mig altid et pattebarn. - Det er du også.
- Du er virkelig glad for den. - Ja. Det er du også.
Vi finder jo aldrig en lejlighed magen til vores egen.
Og vi finder ikke noget bedre.
Det er jo bare et bud. Vi forpligter os ikke.
Vi finder jo aldrig... De accepterer det alligevel ikke.
Okay, så lad os gøre det. Skal vi ringe til Lily?
Nej. Du sagde jo, at vi kunne klare det selv.
Men vi skal tænke os om. Hvad skal vi byde?
Ikke så lavt, at vi er chanceløse.
Men ikke så højt, at vi slet ikke har råd.
Det ville være meningsløst. Jeg tænker 900.000.
- Det er for lavt. 910. - Synes du?
-910? - Nej, 920.
- Det er for meget. - Vil du ikke have lejligheden?
- Jo, jeg vil have den. - Altså 920.
Nej, 925. Det ser flottere ud.
Hold da op. Du er pludselig blevet auktionarius.
- Hører jeg 930? - Ja, 930. Det er endnu bedre.
Det er jo bare penge.
Det er svært at skrive, når jeg ikke kender dem.
Skriv, at jeg er senil og vil bo ved zoologisk have.
Vi kan donere en bænk med deres navn på.
Bare skriv, at vi elsker lejligheden.
Debbie Hoffman, der påstod, at Pamir stjal fra kassen-
- sigtes for tyveri og falsk vidneforklaring.
- Hun havde selv taget pengene. - Jeg vidste det.
- Alex? Vi har fået lejligheden! - Hvad? Allerede?
Er det ikke vidunderligt? Vi skal komme forbi med checken nu.
- Lige nu? - Det sagde de.
Jeg ved ikke. Vi må hellere vente.
Vi kan ikke give penge væk midt i alt det her.
Vi mister lejligheden. Hvad skal jeg sige til mægleren?
Bare sig... Sig, at vi ikke kan komme.
- Så tager de et andet bud. - Vel gør de ej.
- Du skal ikke tage den. - Jeg har lige lagt en besked.
Hvis sælgerne ikke hører fra jer, tager de imod nye bud.
- De tager imod nye bud. - Hun bluffer.
Nej, vi er de eneste, der bluffer. Vi må ikke give op nu.
Der er ikke nogen, der skal presse os.
Ingen presser os til noget.
Tag skæbnen i egen hånd, sagde du.
Se på mig. I går brokkede du dig over-
- at du blev behandlet dårligt og ville ende på gaden.
Til sidst besluttede vi at tage sagen i egen hånd.
Vi har kigget på et par steder. Vi giver et bud på et godt sted-
- og så får vi det faktisk. Og så vil du bakke ud?
Det er sådan her, vi tager sagen i egen hånd.
- Det er altså mange penge. - Det ved jeg godt.
Men hvis vi giver op, ligner vi to gamle tosser.
Er der nogen hjemme?
Hold da op. Alle er blevet vanvittige derude.
Kan de ikke bare finde ham?
Godt. Nu skal I høre.
Blå Gamacher har givet et solidt bud på 885.
Men Hundedamerne har ringet.
De kigger forbi om lidt med et modbud.
De foretrækker at give det i egen person for at lave...
Hvad er der galt? Hvad er der sket?
- Vi så en lejlighed i morges. - Hvad mener du?
Der var åbent hus, og vi var vild med den.
I dag? Hvorfor ringede I ikke til mig først?
Vi skal vel ikke bede om tilladelse?
Nej, men jeg har jo også lejligheder til salg.
Jeg har bunker af lejligheder, og jeg har knoklet. Hvorfor ringede I ikke?
- Det må du undskylde, Lily. - Det var min idé.
En lejlighed er måske ikke det bedste valg for jer.
Pis med dig. Vi bestemmer selv, hvor vi vil bo.
Fint nok. Hvor ligger det?
- På Manhattan. - På hjørnet af 73rd of First.
- Og hvad koster den? -1.100.000.
- Vi har givet et bud. - Og de har accepteret.
- Hvad bød I? -930.
- Sagde de ja? - Ja.
- Ikke dårligt. - Så er vi altså ikke så dumme?
Okay. Lad os tænke os om.
Ingen køber en lejlighed, før de har solgt deres egen.
Især ikke med balladen udenfor. Hvem er mægleren?
Jeg har hendes visitkort. Vent.
En kvinde eller...
- Miriam. Miriam. - Carswell?
Hun er en haj! Hvad sagde hun?
- De vil have depositummet. - Lige nu.
- Hvad sagde I? - Vi har ikke ringet tilbage.
- Vi vil gerne have lejligheden. - Så må I sælge den her i en fart.
Lad mig lige tænke. Jeg ringer til Miriam og ordner det.
- Hun er helt fra den. - Hvorfor må vi ikke høre med?
- Bare vi ikke har skuffet hende. - De skal ikke lave aftaler.
Vi kender ikke proceduren. Vi faldt bare over en lejlighed.
Jeg fortalte Miriam, at I mener det, men har brug for en lur. I er jo gamle.
Jeg lovede, at vi ville være der klokken 17 med depositummet.
Hvad er klokken nu?
Den er halv fire. Hundedamerne er her snart.
Vent nu lidt. Går det ikke lidt hurtigt?
Det er jo jer, der vil købe en ny lejlighed.
Det er sådan, det fungerer. Hvis I tøver, har I tabt.
Jeg fortalte Miriam, at jeg sendte jer derover.
Så hvis I støtter mig, får jeg en bid af provisionen.
Det lyder fair.
Sig til, når I får Hundedamernes bud.
Det skal være mindst 950. Så lykkes det hele.
9-5-0. Ellers er vi på spanden.
Hold fast... Hun snakker altså for meget.
Myndighederne er kommet et skridt nærmere på Pamir.
Politiet har overvågningsbilleder, der viser en bekymret Pamir...
- Dørklokken. - Det ved jeg. Ryk.
Vi kom lige forbi, mens vi trænede Harold.
- Vi har et bud. - Vil I have noget at drikke?
- Vi vil ikke trænge os på. - Giv dem nu bare buddet.
- Det er vores maksimum. - Hvordan går det med hunden?
Det kan stadig gå begge veje.
Harold har det heller ikke så godt.
- I hundeskolen. - Han har indlæringsvanskeligheder.
Vi har også et brev, hvis der er flere ens bud.
Harold. Undskyld.
- Tak. - Harold, tag dig sammen.
Du skal ikke åbne brevet, før du har set buddet.
- Vent med at læse det. - Kan du ikke åbne det?
Hallo? Hej, Lily. Ja.
De tilbyder 950.
- Okay. Det lyder godt. -950?
Det er fint. Farvel.
Ringer Lily til dem?
Hun ringer først til de andre, så de kan komme med modbud.
Ja?
Hvad? Nej. De kan beholde deres tusind dollars.
Øjeblik.
- Hvad er der sket? - Striktrøjerne byder 951.
Men dr. Gilbert mailer et modbud.
- Hvem er dr. Gilbert? - Blå Gamacher.
Hold mig orienteret. Vi skal være der om en halv time.
- Tjekker du mail? - Ja. Jeg kan godt finde ud af nettet.
"Min partner og jeg flyttede til New York for et par år siden."
"Som I sikkert ved, har det ikke været let for os."
"Vi har forsøgt at adoptere, og nu får vi endelig en datter."
"En lille pige fra Indien."
"Din mands atelier ville være det perfekte børneværelse."
"Vi håber, I vil lade os flytte ind i jeres smukke hjem."
- Ruth... - Nu skal jeg.
Det er helt i orden. Jeg klarer det.
- Blå Gamacher har budt. - Hvor meget?
-960. - Det lyder godt.
- Jeg ved ikke rigtig. - Er du ikke tilfreds?
Det er bare... Jeg læste Hundedamernes brev.
De skal næsten have chancen for at komme med et nyt bud.
Hun sagde, at det var deres maksimumbud.
- Jeg sagde, du ikke skulle læse det. - De adopterer en pige.
Hun tilbyder 10.000 mere.
Har vi lyst til, at hun skal bo her? Jeg spørger bare.
Det er 10.000. Vi kaster om os med tal.
850. 900. 950. Vi er ikke rige.
- Vi skal holde benene på jorden. - Det ved jeg godt.
- Jeg ville ønske, de kunne få den. - Jeg har også mange ønsker.
Jeg ville give lejligheden til dem alle.
Også damen i sengen og hendes datter.
Jeg ville ønske, at jeg kunne løbe op og ned ad trapperne-
- resten af livet.
Den er her.
Hallo?
Ja. Det er dyrlægen.
- Hvad? - Er det rigtigt?
Er det rigtigt?
Hun er på benene. Dorothy er på benene igen!
Jeg vidste det. Giv mig klør fem.
Når de får checken, er det sket. Så er alt forandret.
- På den gode måde. - Nu får vi se.
Her er det.
- Hvem er det? - Vi har et depositum.
- Hallo? - Er det den rigtige lejlighed?
- Ja da. Hallo? - Vi vil købe lejligheden.
Vi skal mødes med jeres mægler. Hun bad os komme herhen.
Jeres mægler er her ikke endnu. I kan vente udenfor.
Jeg ringer til Lily. Hvor er hun uforskammet.
Godt.
Det var altså... Jeg ringer til Lily.
Lily!
Så er det showtime.
Jeg vil hellere vente.
- Hvem fanden er det? - Deres mægler. Jeg sagde klokken fem.
Jeg er på vej.
De har trukket tiden. Nu har de pludselig travlt.
- Hej. - Hvordan kom I ind?
- Herren med hunden. - Kom indenfor.
- Tak. - Det er mrs. og mr. Carver.
Jeg hedder Lily Portman. Goddag.
Jeg må lige tale med min kone.
Selvfølgelig. Lad os gå derind.
Vi behøver ikke sige ja.
Okay. Lad os komme i gang.
Hej, Miriam. Vi har en check.
- Kan vi nægte? - Hvorfor dog det?
Måske vil vi åbne budrunden igen. Så vi kan få et bedre bud.
- De har holdt os som gidsler. - Vel har vi ej.
Okay, slap nu af.
Det er det højeste bud. Især med balladen udenfor.
Hvis I ikke tager imod checken, ryger den i retten.
Jeres barn går på college, før sagen bliver afgjort.
- Tag imod den skide check. - Denne vej.
- Ved de overhovedet, hvad de laver? - Selvfølgelig ved vi det.
- Hvem skal den udstedes til? - Stephen Vincent.
- Med ph eller v? - Ph!
Nu sker der noget.
- Det er terrorsagen. - Hvad sker der?
De har vist fundet ham.
...den mistænkte i terrorsagen, Abdul Pamir... Der har vi ham.
- Det er ham. - Han har hænderne oppe.
Han overgiver sig. Politiet sender en hund derhen-
- der kan lugte, om han har en bombe på sig.
- Han virker rolig. - Han kan stadig have en bombe.
Hunden går igen, så der er ingen bombe.
- Han skal bare bag lås og slå. - Det er det hvide flag.
- Det var da godt. - Bur ham inde.
Politiet har udført opgaven og pågrebet manden.
- Skyd ham. - Lige i kuglerne.
Han er jo bare en knægt.
- Hvad havde du forventet? - Måske et uhyre.
Hvad har han gjort?
- Den nar har kostet mig 50.000. - Hold nu op.
- Terroristen er pågrebet. - Er det ikke tidligt at dømme ham?
- Det er bare en stakkels knægt. - Vi skulle have ventet.
I er altså forpligtet til at tage imod buddet.
- Skriv nu bare under. - Skriv under her.
Jeg skriver ikke under.
- Alex... Er du okay? - Hvad mener du?
- Jeg skriver ikke under. - Nu stopper det.
- Vi vil ikke have jeres lejlighed. - Hvad laver du?
Jeg sætter en stopper for det cirkus. Vi er blevet trukket rundt i manegen.
Og så ender vi med at blive beskyldt for alt muligt.
- Lad ham tale ud. - Vi vil ikke have jeres lejlighed.
Sæt den på markedet igen. Jeg håber, I får en milliard.
Når en dør lukker sig, åbner en anden.
Alex? Vent nu lidt.
- Jeg vil ud herfra. - Du kan ikke bare storme ud.
Du har ret.
Undskyld. Undskyld, Ruth.
Men da jeg så den unge mand sidde på knæ-
- indså jeg, at vi har opført os ligesom alle andre i dag.
Vi har hidset os op uden grund.
Hvorfor skal vi flytte? Har vi ikke skabt en god tilværelse?
Jeg ville bare hjælpe. Jeg ville ikke såre dig.
Du bliver sikkert hundred år. Det håber jeg.
Jeg vil ikke leve uden dig. Og jeg er ligeglad.
Jeg er ligeglad med, om vi bor i Brooklyn eller flytter til Moskva.
Jeg vil bare det bedste for dig.
Og os.
Lad os tage hjem.
Jeg elsker dig, din skøre, gamle mand.
Det kan vise sig at blive en fordel. Jeg har masser af andre lejligheder.
Heldigvis sagde I ikke ja til nogen af buddene.
Priserne stiger, nu hvor den idiot ikke er på fri fod.
Vi kan sigte efter en million.
- Nej, Lily. - Er det for meget? For lidt?
Vi sælger ikke, Lily.
Jeg kan skaffe endnu bedre bud. I kan ikke give op nu.
Lily, vi kan gøre, præcis hvad vi vil.
Men...
- Det er rigtigt at sælge. - For dig.
- I er bare bange. - Nej, vi gør det rigtige.
- Vi behøver ikke sælge nu. - Vent nu lidt.
I kan ikke bo i den lejlighed til evig tid.
Vi kan ikke bo nogen steder til evig tid.
Er I blevet tossede? Hvad med alt mit arbejde, Ruth?
Der er ikke mere at sige.
Du er en tosset, gammel mand, der ikke fatter noget.
Sådan skal du ikke tale til ham.
Og du er ikke en skid bedre. I kan rende mig!
Vi bliver nok ikke inviteret til thanksgiving i år.
Du kan alligevel ikke lide hendes fyld.
Der gik noget tid, før Dorothy var rask igen.
Men da vinteren kom, var vi tilbage i de gamle rutiner.
Jeg har dig.
Jeg syntes nok, det var jer.
- Hvad laver du? - Hvad ser det ud som?
- Har du også ramt væggen? - Morsomt.
- Har han ikke givet dig mad? - Jo.
Det synes hun ikke.
Så vrøvler eller lyver hun. Hvordan går det?
- Det går fremad. - Må jeg se?
Jeg vidste ikke, at det var så hårdt at male.
- Beklager. - Pjat med dig.
- Hvad siger du? - Det ser flot ud.
Det er bedre end din grå farve.
Tak.
Hvorfor maler du stadig den gamle kone?
Hvilken gammel kone?
Godt svar. Se lige der...
De par dage var en rutsjebanetur.
Og som regel ender man, hvor man begyndte.
Men vi blev mindet om, hvem vi er, og hvad vi har.
Det var i selv det hele værd. Måske sælger vi en skønne dag.
Dropper trapperne. Men foreløbig klarer vi os.
Det vigtigste er, at det bragte os tilbage.
Tilbage til fornuften. Og til vores hjem.
Tekster: Peter Bjerre Rosa Oneliner